Velkommen til færgen, der sejler fra Rosso i Mauretanien-
-til Senegal. Vi skal krydse en af Saharas største floder:
Senegalfloden, som er 1.600 km lang.
Den er ikke kun grænse mellem Mauretanien og Senegal.
Den markerer også afgrænsningen mellem Saharas to sider.
Det nordlige Arabien og det sorte syd. Vi er i det sorte Afrika.
Før floden rammer Atlanterhavet, svulmer den op til en flodmunding.
Pludselig ser alt meget anderledes ud.
Der er ikke sand, men vand, ingen telte, men varelagere-
-og hvor der før var kamelkød, er her nu friskrøgede fisk overalt.
St Louis i Senegal blev anlagt af franskmændene for 350 år siden.
En hjørnesten i deres afrikanske imperium og lige deres stil.
Selv i dag føles det som at træde ind i det provinsielle Frankrig.
Hotelnavnet hylder de franskmænd, der fløj post over ørkenen.
Og dagens avis markerer dødsdagen for en fransk nationalhelt...
...sangeren Charles Trenet.
"Charles Trenet est mort."
Omkring 250 km syd for St Louis-
-ligger en lille ø, der med sin fremkommelige beliggenhed-
-blev det mest succesrige handelscentrum i Vestafrika.
Den hedder Goree.
Goree er stadig fremgangsrig og smuk-
-men dens skønhed skjuler en grim fortid.
Øen Goree kunne være en hvilken som helst turistfælde på Rivieraen.
Øens popularitet skyldes, at den er berygtet-
-som afskibningshavn for millioner af slaver fra det indre Afrika-
-Centralafrika og området ved Sahara-
-til kolonier i USA af englændere, franskmænd og portugisere.
Ingen ved nøjagtig, hvor mange slaver europæerne købte-
-og sendte ud af Goree. Men her ved den gamle guvernørs palæ-
-øver de en dans, der hylder de pinsler, millioner af slaver led.
Den og andre danse bliver opført for tusindvis af afroamerikanere-
-der kommer for at finde beviser, forklaringer-
-og trøst i at se det sted, deres forfædre-
-sidst så Afrika.
Nu vender jeg mig fra vandet og mod Afrika.
Første stop er hovedstaden Dakar, som er sprængfuld af energi.
Wrestling er Senegals mest populære sport-
-og i aften hylder publikum den afrikanske mester Morf Adan.
Stjerner som ham kan fylde stadioner-
-men i aften er han på hjemmebane for at inspirere de lokale drenge.
Jeg mødes med stjernen og nogle får uden for hans hjem.
Han tjener penge på wrestling-
-men han bruger de fleste på sit følge. Det er nok fårehyrder.
Udenfor kæmper morgendagens mestre bravt.
Morf forklarer, man kun skal have modstanderens skulder i jorden-
-så en kamp kan vare lige fra fem sekunder til... syv måske.
Der er så mange deltagere, at det kan fortsætte hele natten-
-så jeg trækker mig høfligt tilbage.
Det er nemmere sagt end gjort...
Men wrestling er ikke det eneste alternativ.
Dakar har en blomstrende musikscene.
En ny jazzklub er åbnet ved siden af fiskemarkedet-
-og bandet består ikke kun af lokale, men også en amerikaner-
-Tom Vahle.
Klubberne her er ligesom... De er ligesom...
De vil helst hyre bands, der spiller den lokale musik.
-Og... -Har jeg brug for en?
Mener du, jeg har brug for en? Mange tak. Tak.
Jeg havde vist noget siddende... Her har vi chefen. Det er chefen.
Hvor længe har du haft klubben?
Tre måneder og 21 dage.
Er den anderledes end dine andre klubber?
-Ja. -Hvorfor? Hvordan?
De andre klubber... de var rektangulære.
Det var ikke lige det svar, jeg ventede. Du har brug for plads.
Jeg er "lebu" fra min egen egn.
-Jeg skal kunne se havet... -"Lebu"?
-"Lebu" er fiskekasten. -Nå, så du er af fiskefolket.
-Har du engang været fisker? -Jeg fangede ingen fisk.
Jeg kastede linen ud, men der kom ikke nogen.
Det har været en skøn aften. Rigtig mange tak.
-Held og lykke med alt. -Ifølge min alder... Min alder...
-Ifølge min alder... -Hvor gammel er du? 38?
-Nej, nej. 38. Er du tosset? -Ja, jeg er tosset.
Jeg er 60 år gammel, mand. Tres. Seks... nul.
-Så er du faktisk på min alder. -Nej, jeg er ældre.
Han er ret velholdt. Du ligner en, der er i god form.
Hvordan holder du dig i form?
-Det har jeg prøvet, men... -Du må ikke sige det.
-Du siger det ikke. -Nej, selvfølgelig ikke.
Hver eneste aften får han... Han...
Han får noget motion.
DAG 30
Næste dag skal jeg og mine sidste hjerneceller videre fra Dakar.
Heldigvis byggede franskmændene en jernbane, der forbinder kysten-
-med centrummet for deres afrikanske imperium.
Her er Bamako-ekspressen.
Det ene af de to ugentlige tog, der kører fra Dakar til Mali.
Der løber et grimt rygte om, det måske kører til tiden.
Jeg har fulgt ørkenen til den vestligste grænse-
-og har smagt den forbudne frugt i storbyen Dakar-
-så nu vil jeg udforske ørkenen mod øst-
-gennem byen, man især forbinder med Sahara, nemlig Timbuktu.
Vejene er elendige, så vi tager toget-
-til Bamako i Mali. Det tager kun 36 timer-
-hvis det altså kører til tiden.
Vi regner med, at jernbanen kan føre os 1.600 km-
-ind i landet og derefter dampfærgen-
-som sejler os op til floden Niger, så vi når frem til målet: Timbuktu.
Byen koger videre.
Over to millioner er klemt ind i Dakar og forstæderne-
-og mange af dem kommer fra landet.
Det føles tryggere at bo mange i det blæsende og tørre område.
Det er helt utroligt.
Det er verdens mest utrolige storcenter.
Det er over 1,6 km langt. Man kan få alt.
Produktionen ligger derovre, hvor folk laver varerne.
Her er engros- og detailsalg. Det er som et kæmpe varehus.
Her er håndtasker, dameundertøj og mad...
Toget kører sjældent over 50 km/t-
-så der er tid til at beundre de mange baobabtræer-
-hvis grene ligner rødder så meget-
-at legenden siger, Djævlen satte dem på hovedet ned i jorden.
Toget er stopfuldt, og her er flest kvinder-
-som alle sammen er klædt på den slående vestafrikanske måde.
Jeg falder i snak med en af dem, engelsklæreren Dadde-
-om det uopslidelige emne mænd og hustruer... og hvor mange af hver.
Før islam fandtes polygami i de forskellige samfundslag.
De sagde, det var i orden for en mand at have op til fire koner-
-som så kunne arbejde i marken. De kunne hjælpe hinanden.
Det var ideen med det.
Så kom islam til Afrika-
-og så sagde mændene, at Koranen foreskrev-
-at fordi de var muslimer, måtte de have op til fire koner.
-Hvad synes du om det? -Nu skal du høre: Jeg er imod det.
-Det havde jeg på fornemmelsen. -Jeg er imod det.
Det er min mening. Jeg er imod det. Og jeg ved godt hvorfor.
Hvorfor?
For det første er jeg jaloux.
Jeg vil ikke dele min mand med nogen.
Og for det andet...
I ethvert polygamt hjem er der altid ballade.
Medhustruer er jaloux. Nogle gange ender de foran en dommer.
Og hver eneste dag...
...enten i Senegal eller Mali...
...fordi manden som regel ejer et hus-
-og alle de fire koner bor i det samme hus...
Man kan ikke forestille sig det.
Nogle gange går en af konerne til en "marabou" for at udøve "juju".
-Hvad er en "marabou"? -Han er en slags præst.
Man kan opsøge dem. Han er seer. Han kan spå om fremtiden-
-og han kan udøve "juju".
Nogle gange... Enhver kone vil have, manden elsker hende højest.
Så kommer de noget pulver i maden eller vandet. Noget i den stil.
Eller nogle gange hvis en af konerne er syg-
-siger hun: "Det er min medkone. Hun er en heks."
Overtro, "juju" og sort magi er stadig mægtige kræfter herude.
Endnu mægtigere, frygter jeg, end togkøreplanerne.
Tidligt næste morgen krydser vi grænsen til Mali.
Man tager ikke grænser ret alvorligt.
Hovedstammegruppen er spredt over flere lande.
Men landskabet er anderledes.
Det flade Senegal må vige for de bratte skråninger i Mali.
Det bliver varmere og varmere og sværere at koncentrere sig.
Tiden snegler af sted, og mens vi kører opad, går alt næsten i stå.
Vi er nu færdige med 33 timer-
-af de 35 timer, togrejsen skulle tage.
Men vi er stadig ti timer væk fra Bamako.
Vi holder for det tog, fordi der kun er et sæt skinner.
Det er helt tilfældigt, om vi når frem-
-om 10 timer, 15 timer eller 20.
Det er op til guderne.
Så kører vi.
Farvel!
Det er altid et godt tegn, vi bevæger os. Det er opmuntrende.
Der står en røgsky op, så jeg kan ikke se lokomotivet.
Vi bevæger os og er på vej mod Bamako og kun ti timer forsinket.
Det skal da næsten fejres.
500 tilbage. Det er cirka 50 pence for en øl.
Det er ikke så dårligt.
Jeg forstår ikke helt i islamiske lande, om barer er tilladte.
Det er de altså her. Den tolerance har jeg mødt i Mauretanien-
-Senegal og nu Mali.
De er ikke så strikse med reglerne.
Her må man gerne tage en øl.
Efter endnu en... uplanlagt nat på toget-
-hvor der hverken er vand eller andre forsyninger-
-kører vi endelig ind i Bamako lige før daggry.
Jeg elsker at rejse og møde nye steder og mennesker-
-men jeg må indrømme, at på Bamako station var min optimisme-
-lige så slidt som alt andet.
Det gode er, at vi faktisk nåede til Bamako.
Klokken er fem om morgenen, og jeg er træt og forvirret-
-men her er masser af folk til at hjælpe mig. Ja, farvel.
-Hvor kommer du fra? -Aner det ikke.
Efter et bad og rent undertøj vender min livsglæde tilbage.
Jeg er klar til Bamako.
Jeg spiser morgenmad på en lokal cafe, hvor chefen lover-
-at fremtrylle det nærmeste han kan komme en dobbeltespresso.
Jeg har det meget bedre efter en barbering og en ren skjorte.
Der er stationen, som vi ankom til midt om natten-
-og ved siden af ligger Hotel De La Gard-
-hvor gruppen Rail Band plejede at mødes.
Den blev anført af Toumani Diabate-
-hvis album jeg har spillet de sidste tre måneder.
Skøn musik. Det er en krydsning mellem traditionel afrikansk-
-og moderne musik. Toumani bor og arbejder i Bamako.
Jeg håber, jeg når at se ham, mens jeg er her.
Se, hvordan han laver sin musik.
Toumani er ikke kun musiker, han er også producer-
-og jeg finder ham i den nye klub, hvor han hører rap.
Budskabet i sangen er faktisk at få børn til at gå i skole.
Senere på aftenen indtager Toumani scenen med sit eget band.
Rytmerne og instrumenterne er helt traditionelle-
-og der er ngoni'en, der minder om en lut...
...den harpelignende kora og balafon'en.
Musik som denne har gjort Mali verdenskendt-
-og gjort, at Toumani kan vise os rundt på øen med stil.
På vej mod hans hus kører vi forbi den store moske.
En bod med dyreskrumpehoveder viser-
-at islam stadig skal leve side om side med voodoo.
Men dagens højdepunkt for mig er en enetime med mesteren selv.
Hvornår begyndte du at blande den traditionelle kora-
-med mere moderne instrumenter som guitaren?
Først skal man begynde med den traditionelle lyd.
Så lyttede jeg til James Browns musik.
Til Otis Redding, Jimi Hendrix-
-Johnny Hallyday og Salif Keita.
Så tænkte jeg, at kora'en måtte med. Jeg måtte åbne en dør-
-en ny dør for kora'en. En universel dør.
-Var det i orden med din far? -Ja.
I begyndelsen sagde han: "Se, børnene ændrer alt."
"De udvikler musikken." Det havde vi en god samtale om.
Jeg sagde til ham, jeg ikke forandrede kora'en-
-jeg udviklede den bare.
Kora-spil, som så meget andet i livet i Mali er fyldt med historie.
Toumanis familie har spillet kora i 72 sammenhængende generationer.
Det her er Tirelli, en af Dogon-folkets landsbyer.
For 600 år siden søgte de hertil fra islamiske invasioner-
-og indtil for nylig var de helt afskåret fra verden omkring.
Jeg bliver præsenteret for byens høvding, den engelsktalende Amadou.
Tak, fordi du lukker os ind i dit hjem.
Han siger "selv tak." Lad, som om I er hjemme.
Amadou fortæller, de ikke var de første, der koloniserede området.
Før dem var Tellem-stammen, der boede på selve klipperne.
Tellem-stammen bor der ikke længere og stedet er blevet et gravsted.
De begraver Dogon-folket der, hvis nogen dør.
-Hvor? Oppe på klippen? -Ja, deroppe. Der er et lille hul.
Tellem-folket foretrak åbenbart at leve højt-
-og brugte reb til at komme ind og ud af huset.
Det virker utroligt, at folk bekrigede hinanden for at bo her-
-indtil man husker på, at for 600 år siden var her dækket af skov.
Et ekko fra de frugtbare tider-
-er den status, Dogon-samfundet stadig nyder blandt jægeren.
Det er fantastisk. Det er den hilsen, de får fra hele familien.
Man hilser på alle og spørger til, hvordan det er gået siden sidst-
-og hvordan deres æsel har det, og hvordan deres ko har det.
Det er lidt morsomt, men det er høfligt. Man spørger til alle.
Jeg kan jo ikke sproget, så jeg siger bare goddag.
Hvad jager de her?
Her jager man aber... vilde rotter og hunde.
-Spiser I meget kød her? -Ja, ja.
Når de jager og dræber dyr, spiser de meget kød.
Hvis ikke de finder nogen dyr, dræber de får eller geder.
Spiser de også rotte nu og da?
Ja, nogle gange finder de rotter på klipperne.
De rotter, de jager, er oppe på klipperne-
-og aberne, hundene og antiloperne.
Skyder ham dem, eller...
Ja, det er noget, han bruger, når han dræber aber.
Den har vist set bedre dage.
-Det er et abehoved. -Kan han vise mig det?
-Jeg kan se, det er krudt. Herfra? -Ja, herfra. Lokal krudt.
-Hvad er det? -Jeg tror, blandingen er...
-Det er det lokale krudt. -Ja.
Langt væk fra dem.
Aben bliver gladere og gladere...
Så prøver vi igen.
Det er helt i orden. Jeg fik det i ansigtet.
Det er i orden. Nu ved jeg, hvordan du har det.
Den virkede. Jeg kunne bedre lide, da den ikke virkede.
Jeg overlevede jægeren, så nu skal jeg overleve en frokost med ged-
-hirse og baobabtræ.
Tager jeg bare for mig? Av, den er varm.
Meget varm, ja.
Den er meget varm. Hvis ikke du vinder over den, er du ikke stærk.
Alt det er jeg kommet over.
Vi skal spise den, mens den er meget varm.
-Den er varm, ikke? -Jo.
Det er den lokale mad.
Saucen er rigtig god, men jeg kan ikke forklare, hvor varm den er.
Jeg fatter ikke, hvordan de kan spise den.
Mine små, kunstneriske lemmer.
Det er ikke kun maden, der er varm. Det er temperaturen også.
56 grader celsius. Det er 134 grader fahrenheit.
Det er mit livs mest brandvarme måltid.
Kornmagasinerne med stråtag over hele byen-
-rummer det hirse, som Dogon-folket lever af.
Lige så vigtigt er våbnene, dørlåsene og isenkramvarerne-
-som smeden fremstiller sammen med sin syvårige datter.
Smeden er en af landsbyens vigtigste mænd-
-for ifølge Dogon-sagnet stjal smeden ilden fra guderne.
Men han fremstiller ikke kun ting, som Amadou forklarer mig.
En anden vigtig opgave, smeden har-
-er, når der skal foretages en omskæring i byen.
-Omskæring? -Ja, omskæring.
Smeden bruger sin egen kniv-
-til at fjerne drengenes køn.
Så smeden foretager omskæringen.
Og de kvindelige smede laver omskæringen på pigerne.
-Er omskæring almindeligt her? -Ja, de tager del i det.
Det sker stadig i landsbyerne.
Så de fleste piger her i byen er omskåret?
Alle pigerne. Alle pigerne.
Smeden stjal ilden fra guderne og foretager omskæringer i fritiden.
Jægeren skyder rotter.
Flere har prøvet at få det til at give mening.
De har en vittighed: Hvor mange er der i en Dogon-familie? Fem.
To forældre, to børn og en fransk antropolog.
Her er intet, som man havde forventet.
Denne manisk glade dans er en hyldest til en begravelse.
Det er en kliche at sige, man har fundet et unikt sted-
-men i byen Tirelli her i Dogon, er det helt sandt.
Livsstilen og tankegangen her er anderledes end noget andet.
Og jeg kommer aldrig til at se noget lignende.
De har været nogle rigtig gode venner og værter-
-men det må I ikke sige til nogen.
DAG 44
Den oldgamle by Djenne, der er omgivet af Banifloden-
-er vores næste stop på vejen til Timbuktu.
Jeg har lejet en knallert for at køre rundt i det-
-der betragtes som den smukkeste by i hele Sahara.
Moskeen i Djenne er et arkitektonisk vidunder.
Verdens største bygning, der er bygget af mudder.
Gaderne i byen er smukke eksempler på mudder som kunst-
-yndefulde og stilfulde.
De kvaliteter er ikke kun begrænsede til bygninger i Mali.
Djenne bliver dobbelt så stor på markedsdage.
Jeg bliver vist rundt af Amadou Cisse, som kaldes "Pygmæ".
-Hvilken stamme er du fra? -Jeg er halvt Fulani.
-Hvad med den anden halvdel? -Min far er Somerai.
Sonderai? Nå, Somerai. Ligesom i det gamle imperium.
Det kan jeg godt huske.
Du kender en masse damer, hvad Pygmæ?
Det er normalt. Det er min by, så det er okay.
Er kvinderne i Mali mere venlige og åbne?
Har de ikke noget imod at hilse, selvom du er gift?
Det er fint. Jeg har kendt dem, siden de var børn. Det er min by.
Jeg har hørt, du mødte din kone på markedet. Passer det?
Ja, jeg mødte hende på markedet.
Og hvis man vil... Hun er Fulani.
-Hun var Fulani. Du er Fulani. -Ja, jeg er.
For mig var det ikke nødvendigt at være Fulani.
For mig var det... Hun var sød ved mig.
Hver gang jeg var her, kom hun med mælk. Hun solgte mælk.
Jeg så hende, og hun var køn og ung og sød.
Jeg var altid glad for at være sammen med hende.
Først købte jeg jo bare mælk.
Du kom bare for at købe mælk. Du var bare kunde.
Du købte mælk og blev forelsket.
Hvad er det særlige ved Fulani-kvinder?
Kan du udpege en her i mængden?
Ja, ja. Det er en Fulani-kvinde. Det er en Fulani-pige.
Hun er min kones kusine.
-Og så var hun lige her. -Kan du se hendes mund?
Det er en tatovering. Det er familietegnet på hendes ansigt.
Altså de mærker der.
Familieproblemer, familieproblemer. Vi behøver ikke høre om dem.
Jeg mener, at Pygmæ kan besvare et spørgsmål-
-der har undret mig, siden vi forlod Dakar: Fårene.
Der er får overalt. Jeg har set dem i hele Mali. Hvordan kan det være?
Hvis du vil være med, er der Tabaski-festival.
Tabaski er en islamisk festival, hvor husets overhoved ofrer et får.
Den hylder dengang, hvor Gud skånede Isak, Abrahams søn-
-en begivenhed, muslimer, jøder og kristne har tilfælles.
Er det kun hanner, der bliver slagtet?
Ja, fårene skal være helt intakte.
-Men skal det være hanner? Mænd? -Ja, kun hanner. Ingen hunner.
På grund af historien. Hvordan intakte?
Intakte. De må ikke kun have et øje og et ben eller sådan.
Får du drengene til at tage det med tilbage?
Ja, sådan er det normalt, når man køber et får.
Maliske kvinder ser altid forrygende ud.
Men de gør særligt meget ud af Tabaski.
I Pygmæs hus får hans mælkekone-
-fødderne farvet med henna af en ældre kvinde-
-som mener, der lå mere bag historien end bare mælk.
Der er vist endnu en side af historien, som er mere interessant.
-Hvad sagde hun? -Hvis man bliver lun på en pige...
...og har prøvet før, og det var rart.
Så vil man snart følge hende overalt. Men det passer ikke...
Har en mand og kvinde lov at være sammen før de bliver gift?
-Må man gå i seng sammen? -Hende og jeg...
...indtil den dag vi blev gift, havde vi aldrig været sammen.
Vi havde aldrig været i seng sammen eller sovet sammen.
Ikke før jeg blev gift. Men for folkene i landsbyen...
...var det svært, for de troede ikke på det.
Jeg kan godt lide Pygmæ, og at han gik mod sine forældre-
-og giftede sig efter sit eget ønske.
På Tabaskimorgen er moskeen ikke stor nok til alle-
-så de beder på et åbent område i byen.
Hvad sker der egentlig ved ceremonien?
I dag beder vi i dagtimerne.
Normalt beder vi efter frokost og om eftermiddagen.
Men fordi det er en særlig ceremoni-
-så beder folk mellem kl. 9 og 10, fordi det er noget særligt for os.
Først ofrer imamen fåret. Han ofrer det her-
-foran alle beboerne, og så går de hjem og gør det samme.
De ofrer selv.
Fåret ligner en nervøs skuespiller på sin første aften. Og sidste...
Der bliver holdt andagt, og så bliver fåret bragt til imamen.
Når han har ofret det, tager folk hjem, og så begynder hyldesten.
-Hvordan hilser jeg? -Sambe, sambe.
-Det var flot.
Nu kører det. Jeg kan to ord. Eller et ord to gange.
Sambe, sambe. Det er godt. Du klarer dig fint.
Da vi nærmer os huset, mærker jeg Pygmæs strålende humør dale lidt-
-mens øjeblikket rykker nærmere, hvor han skal gøre sin pligt.
Hans far har allerede slagtet et får. Nu er det Pygmæs tur.
Mens tanten ser til, instrueres han i vigtigheden i en human teknik.
Det er vigtigt, at snittet er rent og at fåret ikke lider.
Blodet flyder ud i rendestenen. Kniven vaskes ren-
I løbet af en halv time er alle spiselige dele klar til brug.
Ifølge den afrikanske og muslimske tradition inviteres jeg med.
Han kommer aldrig, når der er mad.
Helt ærligt... Det er jo snart spist op.
Tak. Mange tak.
Siger man noget? Takker man for noget?
-Jeg må ikke spise med venstre. -Vi spiser aldrig med venstre hånd.
Jeg har lige dummet mig.
De griner, fordi du ikke er vant til det.
Man skal jo prøve noget nyt.
Finde ud af, hvordan... Hvordan folk...
Hvordan de lever.
-Spiser man alt på fåret? -Nej.
Nej, vi spiser noget af fåret, og så giver vi noget-
-til de fattige folk, som man ser rundt omkring.
-Og drengene får testiklerne? -Ja. Det er den gode del.
Det gør dem kloge.
DAG 50
Djennes storhedsdage sluttede, da Banifloden mudrede til-
-og handlen flyttede til havnebyen Mopti.
Så jeg er taget til Mopti for at finde færgen til Timbuktu.
Havnen er fuld af folk, men næsten tom for vand.
Der ligger kloakslam på bredden, men det tager folk sig ikke af.
Snavs og skønhed trives fint på havnefronten i Mopti.
Det er en lettelse at opdage, færgen er i havn.
Men om bord opdager jeg, de ikke rigtig er klar til afgang.
Da jeg finder en af lodserne, får jeg lidt af et chok.
Bonjour.
Hvornår afgår den næste båd til Timbuktu?
Juli? Juli!
Det er jo tre måneder...
Nå, der er ikke vand nok. Fint...
Floden er ikke dyb nok på denne årstid til bådene.
Jeg bliver nødt til at finde et alternativ.
Havnefogeden forstår godt, jeg ikke kan blive her i tre måneder.
Han spørger kaptajnerne på fragtbådene af træ-
-som det myldrer med på floden.
Efter lidt forhandling finder han en til os.
"Pagou Manpagu". Den sejler i morgen.
Floden er meget trafikeret, og vi skal vist af sted i myldretiden.
Jeg vader gennem mudder og affald for forhåbentlig sidste gang-
-og smider tasken op på dækket.
Beklageligvis er der ikke noget dæk, kun et åbent skrog-
-og en lille bondegård på broen...
Jeg kan ikke nægte, jeg er spændt, da vi endelig sejler ud-
-forbi min strandede færge og ud på Saharas mest berømte flod.
Nu sejler jeg endelig på Nigerfloden, som har et stort knæk-
-fra bjergene i Djenne lige ind i ørkenen og så tilbage til Nigeria.
For 200 år siden havde ingen vesterlændinge set den-
-men de besluttede at udforske floden og den del af Afrika.
Mungo Park, som efterlod sin rejsebeskrivelse i Afrika-
-var den første vesterlænding, der så floden i 1796.
Og så begyndte kapløbet om at finde til Timbuktu-
-som var den store, berømte by på floden.
Mungo Park nåede aldrig frem, men det håber jeg, vi gør.
Medmindre det blæser mere op.
Her er ingen restaurant, men man kan altid få mad fra køkkenet-
-som ligger... over det hele, faktisk.
Nordmanden Kristin kommer om bord.
Hun har boet i Mali og studeret Fulani-kvinder og deres skikke.
Jeg har hørt, at omskæring af mænd og kvinder stadig foregår her.
Er det også noget, du mener?
Det er meget svært at kæmpe imod omskæring.
Hvis man er kvinde i dette område, bør man omskæres.
Tror du, det i europæiske øjne ville ses som noget barbarisk?
Og grusomt og...
...at det ødelægger glæden ved sex for kvinder? Det lyder ikke sådan.
Seksuel nydelse her og i Europa opleves forskelligt.
Vi har en tendens til at mene, at seksuel nydelse...
...ikke kan opleves af kvinder, som er omskårede. Det er jeg uenig i.
Det, mænd finder tiltrækkende her i Afrika...
...svarer ikke nødvendigvis til, hvad der tiltrækker mænd i Europa.
I Europa skal kvinderne helst være tynde. Her skal de være fede.
-Ja, det har jeg bemærket. -Det er meget kontroversielt.
Hun er også kristen missionær på deltid.
Det er ingen let opgave i et muslimsk land.
Er det ikke svært at omvende muslimer til kristendommen?
Jeg har aldrig opfattet evangelisme eller det bibelske budskab-
-som et regnestykke.
Det handler om det, man har i sit hjerte.
Og det vigtigste er at elske hinanden.
Så hvis folk, der ser mig i aktion, forstår det-
-og stiller mig spørgsmål, så svarer jeg.
Hvis vi så kan få en dialog, så er det fint.
Jeg tror, vi er stødt på grund.
Det er faren ved at sejle på Nigerfloden.
Den ser bred ud, men er meget lavvandet-
-og særlig lavvandet lige på det her sted.
Det er ikke særlig dybt. Det sker tit. Det er meget almindeligt.
-De skubber os fri med pælene. -Det tror jeg.
-Sejler du tit på Niger? -Ja. Jeg elsker det.
Det er så tilfredsstillende. Det er så beroligende.
Ja, her er meget roligt lige nu.
Kristin rømmede skibet og sejlede i land med en lokal fiskerbåd.
Det er nok også bedst, for der er kun en hængekøje.
Klokken er omkring 18.45, og natten falder på i Afrika.
Og vi ligger stadig på den samme sandbanke.
Vi sejlede på den, da jeg talte med Kristin.
Jeg ved ikke, hvor længe det varer.
Det kan tage hele natten. Men her er bekvemt på hængekøjeklassen.
Tja, ingen har jo sagt, det var nemt at komme til Timbuktu.
Så hvad kan en englænder gøre-
-foruden at læne sig tilbage og tænke på Afrika?
Elisabeth Christensen www.broadcasttext.com